Když se narodil chlapec,
byl jako všichni Sparťané prohlédnut.
Pokud by byl malý, zakrslý, nemocný nebo deformovaný,
byl by zabit.
Ve chvíli, kdy se dokázal postavit, byl pokřtěn bojem.
Učil se nikdy neustoupit, nikdy se nevzdat.
Učil se, že padnout v boji za Spartu,
je to nejvyšší, čeho může dosáhnout.
V sedmi letech byl podle sparťanského zvyku
odveden od matky a vržen do světa násilí.
Po tři sta let se sparťanská společnost zdokonalovala,
aby vytvořila nejlepší vojáky, jaké kdy svět spatřil.
Agoge, jak to nazývali,
nutilo chlapce bojovat.
Byl nucen krást,
a bylo-li to nutné, i zabít.
Byl trestán holí i bičem.
Naučil se nedávat najevo bolest ani soucit.
Lov byl zkouška. Zanechán v divočině,
aby postavil svůj mozek a vůli proti běsnění přírody.
To bylo jeho zasvěcení. Jeho čas v divočině.
Buď se vrátí jako Sparťan,
nebo vůbec.
Vlk začal chlapce obcházet.
Spáry jako černá ocel, černá jako noc.
Rudě žhnoucí oči, jako diamanty přímo z pekelné jámy.
Obrovský vlk čenichá.
Už cítí vůni nadcházející hostiny.
Nesvírá ho strach.
Jen zostřené vnímání věcí.
Studený vzduch v plicích.
Vítr ohýbal stromy s blížící se nocí.
Jeho ruce jsou pevné.
Jeho výpad... je dokonalý.
A tak se chlapec, považovaný za mrtvého, vrací k svému lidu
do posvátné Sparty jako král. Náš král!
Leonidas!
Už je to více než čtyřicet let, co se utkal s vlkem a zimou.
Tak jako tehdy i teď se blíží šelma,
trpělivá, sebevědomá a čichem vychutnává blížící se hostinu.
Jenže tahle šelma je tvořena muži a koňmi a kopími a meči.
Je to armáda, obrovská nade vše pomyšlení,
připravená pohltit malé Řecko,
sfouknout jedinou naději světa na rozum a spravedlnost.
Šelma se blíží.
A byl to král Leonidas sám, kdo vše vyprovokoval.
Otec mi říkal, že bolest je neměnná.
Pochop
a posílí tě to.
Má paní.
Perský posel přijel za Leonidem.
A nakonec - největší síla sparťanského bojovníka je voják vedle.
Važ si ho a cti ho. Vyplatí se to.
Zaprvé - bojuj hlavou.
A pak srdcem.
Co se děje?
Perský vyslanec čeká.
Nezapomeň dnešní lekci.
- Úcta a čest. - Úcta a čest.
Radní Therone, konečně jsi našel uplatnění.
Můj králi a královno, jen jsem bavil hosty.
Nepochybně.
Než promluvíš, Peršane, věz, že ve Spartě
nese každý, i králův posel,
zodpovědnost za svá slova.
A teď, jaká je tvá zpráva?
Zem a voda.
Jeli jste celou tu cestu až z Persie kvůli zemi a vodě?
Nebuď neskromný a nebuď hloupý. Nemůžete si dovolit jedno ani druhé.
Jaktože mluví žena, když se baví muži?
Protože jen sparťanské ženy rodí opravdové muže.
Projděme se, zchladíme hlavy.
Dáváš-li životu přednost před zničením,
poslouchej dobře, Leonide.
Xerxes dobyl a ovládl vše, na čem spočinulo jeho oko.
Shromáždila se mocná síla mužů, tak obrovská, že se při jejím pochodu chvěje zem.
Tolik mužů, že vypijí řeky do sucha.
Jediné, co boží král Xerxés žádá, je malá oběť.
Trocha země a vody.
Prostý důkaz, že se Sparta podrobila Xerxově vůli.
Podrobit se?
V tom bude trochu potíž.
Říká se, že už vás odmítli Athéňané.
A když to udělali oni, ti filozofové a milovníci chlapců...
Musíme být diplomatičtí.
Vždyť my Sparťané
musíme dbát na svou pověst.
Vol svá konečná slova pečlivě.
Mohla by být tvá poslední jako krále.
Země a voda.
Šílenec! Ty jsi šílenec!
Zem a voda. Tam dole najdete dost obojího.
Nikdo - Peršan ani Řek - nikdo nevyhrožuje poslovi!
Přinesl jsi koruny a hlavy podrobených králů před můj práh.
Urážel jsi mou královnu.
Vyhrožoval jsi mým lidem otroctvím a smrtí.
Já volil svá slova uvážlivě, Peršane.
Možná jsi měl také.
To je rouhání! To je šílenství!
Šílenství?
To je Sparta!
Vítej, Leonide.
Očekávali jsme tě.
Efoři. Kněží starých bohů.
Incestem degenerovaná prasata. Více zrůdy než lidé.
Stvůry, které musí dokonce i král podplácet a prosit.
Sparťanský král nikdy nešel do války bez jejich požehnání.
Peršané se chlubí, že jejich armáda se počítá na miliony.
V našem zájmu doufám, že přehánějí.
Ale jisté je, že budeme stát proti největší armádě, jaká kdy byla shromážděna.
Než si poslechneme tvůj plán, co nabízíš?
Využijeme naše dokonalejší válečné umění
a terén samotného Řecka, abychom je zničili.
Vyrazíme na sever, k pobřeží.
- Ujistíme... - Je srpen, Leonidasi.
Blíží se úplněk.
Karneia. POsvátný festival Karneí.
Sparta nikdy neválčí v době Karneí.
Sparta shoří!
Muži budou umírat v boji
a ženy a děti budou zotročeny, ne-li hůř.
Zastavíme pochod Peršanů na pobřeží
mohutnou kamennou hradbou.
Odkloníme je do horského průsmyku
jménem Horké Brány.
V té úzké soutěsce jim nebude jejich počet nic platný.
Jako vlna za vlnou se perský útok rozbije o sparťanské štíty.
Xerxovy ztráty budou tak obrovské, jeho muži tak demoralizovaní,
že bude muset své tažení ukončit.
Musíme se poradit s Orákulem.
Spolehni se na bohy, Leonidasi.
Raději bych, kdybyste se spolehli na svůj rozum.
Tvé rouhání už nás stálo hodně.
Nepřidávej k nim další.
Poradíme se s Orákulem.
Nečistí staří mystikové.
Bezcenné zbytky starých dob před tím,
než se Sparta pozvedla z časů temnoty.
Zbytky nesmyslných tradic.
Tradic, kterým se ani Leonidas nemůže vzepřít.
Musí poslechnout slovo Eforů.
To je zákon.
Žádný Sparťan - perioik ani občan,
muž ani žena, otrok ani král - není nad zákon.
Efoři si vybírají a jen ta nejkrásnější ze sparťanských dívek
se může stát Orákulem.
Jejich krása je jejich prokletím.
Ty staré trosky mají potřeby mužů
a duše černé jako peklo.
Modli se k větrům.
Sparta padne.
Celé Řecko padne.
Nevěř mužům.
Cti staré bohy.
Cti Karneiu.
Sestup dolů je těžší.
Nadutá zdegenrovaná prasata.
Prohnilá. Bezcenná. Chorá.
Úplatná.
Přízeň Krále bohů je na vaší straně,
moudří a svatí mužové.
Ano.
Až Sparta vzplane, budete se koupat ve zlatě.
Budete denně dostávat Orákula
z každého koutu říše.
Rty ať dokončí, co prsty začaly.
Změnilo Orákulum tvou touhu?
Slova omámeného děvčete mě nemohou
zbavit touhy po tobě.
Tak proč ten odstup?
Protože teď to vypadá,
že jsem otrok a vězeň požitkářských starců.
Slova Orákula mohou zničit vše, co miluji.
Proto můj král nespí
a je puzen z tepla lože?
Jen jediná žena může slovy
změnit náladu mého muže.
Já.
Co tedy musí král udělat, aby zachránil svůj svět,
když zákon, jejž přísahal chránit, ho nutí nedělat nic?
To není to otázka, co by měl udělat sparťanský občan,
ani manžel, ani král.
Radši se ptej sám sebe, můj drahý:
Co má udělat svobodný muž?
- To jsou všichni? - Jak jsi přikázal, tři sta.
Všichni zplodili syny, aby nesli jejich jméno.
Jsme s tebou, pane. Za Spartu, za svobodu.
Až do smrti.
Tvůj syn.
Je příliš mladý, aby pocítil teplo ženského těla.
Nemám jen jeho.
Astinos je statečný a připravený.
Není mu míň než nám, když jsme bojovali svou první bitvu.
Jsi dobrý přítel.
Ale lepšího kapitána nad tebe není.
Dobrý králi.
Orákulum promluvilo.
Efoři promluvili. Žádný pochod.
Zákon, můj pane.
Spartská armáda nesmí jít do války.
Ani nepůjde.
Nevydal jsem žádné příkazy,
chci si jen protáhnout nohy.
Těch tři sta je má osobní stráž.
- Armáda zůstává ve Spartě. - Kam si to chceš vyjít?
Zatím jsem o tom nepřemýšlel.
Ale teď, když se ptáte- myslím, že se vydám na sever.
Horké Brány.
Vyrážíme!
Co budeme dělat?
- Co můžeme dělat? - Co můžete dělat?
Sparta potřebuje syny.
Sparťane!
Ano, má paní?
Vrať se buď se štítem, nebo na něm.
Ano, má paní.
Sbohem, má lásko.
Neřekl to.
Ve Spartě není místo pro jemnosti.
Ani pro slabost.
Jen tvrdí a silní si mohou říkat Sparťané.
Jen ti tvrdí. Jen ti silní.
Pochodujeme.
Za naši zem, za naše rodiny, za svobodu.
Pochodujeme.
Daxi. Příjemné překvapení.
Toto ráno je plné překvapení, Leonide.
- Podvedli nás. - Vždyť jich není víc než pár set!
- To je překvapení. - Ticho!
Řekli nám, že Sparta chce válčit!
Dychtili jsme spojit s ní své síly!
Jestli hledáš krev, jsi vítán.
Ale ty přicházíš jen s touhle hrstkou... Proti Xerxovi?
Čekali jsme, že se síla Sparťanů alespoň vyrovná naší.
A nevyrovná?
Ty tam.
- Jaké je tvé povolání? - Jsem hrnčíř, pane.
A ty, Arkáďane. Jaké je tvé?
- Jsem sochař, pane. - Sochař.
- A ty? - Kovář.
Sparťané! Jaké je vaše povolání?
Vidíš, starý příteli?
Přivedl jsem víc vojáků než ty.
Ne. Žádný spánek dnešní noci.
Ne pro krále.
Celých čtyřicet let vedl jeho život přímou cestou
k tomuto zářícímu osudovému okamžiku.
K této skvělé srážce štítů a kopí
a mečů a kostí a masa a krve.
Lituje jen, že jich může obětovat tak málo.
Někdo nás sleduje.
Jde za námi už od Sparty.
Můj, pane! Pohleď!
Co se tu stalo?
Co jsou zač?
Peršané.
Odhadl bych to na dvacet.
Průzkum.
Ale tyto stopy...
Za námi!
Dítě.
Už je ticho.
Přišli s mlhou z temnot.
Vrhli se na nás drápy a tesáky.
Každého... Mimo mě.
Vesničané. Objevili jsme je.
Mají bohové slitování?
Jsme ztraceni.
Zmlkni.
To dítě mluví o perských přízracích.
Jsou známi z dávných časů.
Jsou to lovci lidských duší.
Nemůžeme je zabít ani porazit.
Ne tuhle temnotu.
Nesmrtelné.
Nesmrtelní?
Podrobíme jejich jméno zkoušce.
Pochodujeme k Horkým Branám.
K úzkému průsmyku.
Kde Xerxova přesila nebude k ničemu.
Sparťané, občané, osvobození otroci.
Odvážní Řekové.
Bratři, otcové, synové.
Pochodujeme.
Ve jménu cti, ve jménu povinnosti, ve jménu slávy, pochodujeme.
Tam!
Peršané.
Do pekelné tlamy... Pochodujeme.
Naše moře, vy opuštění psi,
objímaní pažemi milujícího Řecka.
Pojďme.
Tak.
Zdá se, že bude pršet.
Zeus probodává nebesa blesky.
A bičuje perské lodě hurikánem.
Úžasné!
Jediný mezi námi si zachovává sparťanskou zdrženlivost.
Jen on.
Jen král.
Má paní.
Má paní, nádvoří není nejvhodnější místo pro vdanou ženu.
Obávám se, že pomluvy a protokol nejsou tím, co mě trápí, senátore.
Diskrétnost je na místě.
Komu mám důvěřovat za zdmi svého domu?
Dokonce i tady má Theron uši a oči, které ve Spartě budí pochybnosti a strach.
Mluvíš, jako by se celá Sparta proti tobě spikla.
Kdyby byli jen proti mně.
Mnozí v Radě by hlasovali pro to
následovat Leonida vším, co máme.
Musíš projevit přízeň.
Dokážeš zařídit, abych mohla promluvit v Radě?
Jestli chtějí znát důvod, řeknu jim ho.
Jaký je, má paní?
Svoboda není zadarmo.
Platí se za ni nejvyšší cena.
Cena krve.
Udělám vše, abych svolal Radu
a tys tam mohla promluvit.
- Budu ti zavázána. - Ne.
Leonidas je můj král, stejně jako tvůj.
Viděl jsem, jak se ty lodě rozbily o útesy.
Jak je to možné?
Viděli jsme jen zlomek Xerxovy armády.
To nemůžeme vyhrát.
Čemu se směješ?
Arkaďane, bojoval jsem nesčetněkrát,
ale ještě jsem nenarazil na nepřítele, který by mi mohl nabídnout to,
čemu ve Spartě říkáme krásná smrt.
Jenom doufám,
že mezi všemi těmi vojáky kolem nás
bude alespoň jeden, kdo se toho úkolu zhostí.
Pohyb!
Dělejte, vy psi.
Hněte se!
Kupředu, povídám.
Stůjte!
Kdo tu velí?
Jsem vyslanec vládce všeho světa.
Boha bohů.
Krále králů.
A jako takový žádám, abyste přivedli svého velitele.
Poslouchejte. Těch pár tuctů, které jste pobili, neznamená nic.
Tyhle kopce se hemží našimi zvědy.
A ta vaše žalostná stěna...
Rozpadne se
jako hromádka suchého listí.
Tu zeď postavili naši předkové
z prastarých kamenů ze samotného nitra Řecka.
A s malou sparťanskou pomocí,
vaši zvědové dodali maltu.
Zaplatíte za své barbarství!
Moje paže!
Teď už není tvá.
Vrať se ke svému pánovi. Řekni mu, že stojí proti svobodným mužům.
Ne proti otrokům. A pospěš si.
Než se rozhodneme zeď trochu zvýšit.
Ne otroci.
To vaše ženy budou otrokyně.
Vaši synové a dcery a starci
budou otroky. Ale ne vy.
Dnes v poledne budete mrtví.
Spojilo se proti vám tisíc národů.
Naše šípy zastíní slunce!
Alespoň budeme bojovat ve stínu.
Zeď je pevná.
Odvede Peršany do soutěsky.
Kapitáne, našli muži nějakou cestu kopci, vedoucí do našeho týla?
Žádnou, pane.
Je taková cesta, dobrý králi.
Hned za tím západním hřebenem.
Je to stará kozí stezka.
Peršané ji mohou použít, aby nám vpadli do boku.
Ani o krok blíž!
Obludo!
Moudrý králi, poníženě žádám o slyšení.
...nebo tě na místě probodnu!
Takový rozkaz jsem nevydal.
Odpusť kapitánovi. Je to dobrý voják.
Ale nemá ty nejlepší způsoby.
Není co odpouštět, odvážný králi.
Vím, jak vypadám.
Nosíš sparťanský karmín.
Jsem Ephialtés, narozený ve Spartě.
Láska mé matky dovedla mé rodiče k útěku.
To abych nebyl utracen.
Co ten štít?
A zbroj?
Patřily otci.
Prosím, moudrý králi,
dovol mi očistit otcovo jméno,
dovol, abych ti sloužil v boji.
Otec mě trénoval, abych necítil strach.
Aby se kopí a štít a meč staly stejnou součástí mého těla
jako srdce.
Zasloužím si otcovu zbroj, vznešený králi,
službou v bitvě.
Krásný výpad.
Zabiju mnoho Peršanů.
- Pozvedni štít. - Pane?
Pozvedni štít tak vysoko, jak to dokážeš.
Otec tě měl naučit, jak bojuje falanga.
Bojujeme jako jediné neproniknutelné těleso.
To je pramen naší síly.
Každý Sparťan chrání muže po své levici
od stehna po krk svým štítem.
Jediné slabé místo a falanga se rozpadne.
Od stehna po krk, Ephialte.
Lituji, příteli.
Ale všichni nemůžou být vojáky.
Ale já...
Chceš-li přispět ke sparťanskému vítězství,
- Ano? - Můžeš odklízet mrtvé.
Pečovat o raněné, nosit jim vodu.
Proč?
Ale do boje tě nemohu přijmout.
Matko, otče, mýlili jste se!
Ty ses zmýlil, Leonide.
Ty se pleteš.
Pošli Fóčany hláídat tu kozí stezku.
A modli s k bohům, aby o ní nikdo neřekl Peršanům.
Zemětřesení!
Ne, kapitáne.
Nepřítel.
Tady je zastavíme.
Tady budeme bojovat.
Tady zemřou!
Na těchto štítech, chlapci!
Zapamtujte si tento den,
protože bude váš na věky.
Sparťané, složte zbraně!
Peršané!
Pojďte si pro ně!
Vydržte!
Nic jim nedarujte.
Ale připravte je o všechno.
Zapřít.
Nic lepšího neumíte?
Tlačte!
Teď!
Tlačte!
Žádní zajatci!
Žádná milost!
Vypadají žíznivě.
Tak jim dáme napít.
K útesům.
Stát!
Pekelně dobrý začátek.
Kryjte se!
Perští zbabělci.
Čemu se sakra směješ?
Jak jsme to řekli.
- Co? - Alespoň budeme bojovat ve stínu.
Vstávat.
Dnes žádný Sparťan nezemře.
Klid, synu.
Děláme, k čemu jsme byli vycvičeni.
K čemu jsme byli vychováni. K čemu jsme se zrodili.
Žádní zajatci. Žádná milost.
Dobrý začátek.
Bál jsem se, že nepřijdeš.
- Promiň, můj syn... - Dělá to, co děti umí nejlíp.
Prosím, neomlouvej se.
Tvému synovi začne agoge příští rok.
Těžká doba v životě sparťanské matky.
Ano. Bude to těžké, ale nezbytné.
Za dva dny promluvíš před Radou.
Můj manžel nemá dva dny.
Ber to jako dar.
Není to tajemství.
Theron chce to, čemu vládneš. Jeho hlas musíš umlčet.
Dostaň ho na svou stranu a zvítězíš.
Díky.
Jsi moudrý a laskavý.
Tady máš matku.
Měla bys ho líp hlídat, má-li se jednoho dne stát králem.
Bylo by zlé, kdyby se mu něco stalo.
Nebo jeho překrásné matce.
www.titulky.com
Arkáďané prosí o možnost vyrazit na Peršany, pane.
Výborně.Mám v úmyslu použít je k jednomu bočnímu manévru.
Řekni Daxovi, že chci jeho
a dvacet nejlepších dychtivých a střízlivých
připravených k dalšímu útoku.
Králi Leonide!
- Stelie, chlapče, nejdřív se vydýchej. - Ano, můj pane.
Blíží se Peršané.
Malý oddíl. Příliš malý na útok.
Kapitáne, máš velení.
- Ale, pane! - Klid, starý příteli.
Zavraždí mě a celá Sparta jde do války.
Modlete se, aby byli tak hloupí.
A my měli takové štěstí.
Jinak...
...nemáme žádný důvod chovat se necivilizovaně.
Že?
Žádný, pane.
Dovol mi hádat.
Ty budeš Xerxés.
Leonide.
Pohovořme si spolu.
Bylo by politováníhodné plýtvání,
skutečné šílenství,
kdybys měl ty i tvoji skvělí válečníci zahynout
kvůli malému hloupému nedorozumění.
Naše kultury by se mohly v mnohém vzájemně obohatit.
Snažíme se obohatit vaši kulturu celé dopoledne.
Jste úžasný kmen.
I teď, tváří v tvář zničení, se chováš vyzývavě.
V přítomnosti boha není moudré vzdorovat, Leonide.
Uvaž, jaký strašný osud čeká mé nepřátele,
když ochotně zabiju kohokoli ze svých mužů, abych zvítězil.
A já bych zemřel pro kteréhokoliv z mých.
Vy, Řekové, se pyšníte svou logikou.
Co kdybyste ji jednou použili?
Představ si tu překrásnou zemi, již tak zuřivě bráníte.
Představ si ji sežehlou na popel.
Uvaž osud vašich žen.
Neznáš naše ženy.
Mohl jsem místo mužů přivést je.
Podle toho, co jsem viděl,
máš mnoho mužů, Xerxi,
ale málo válečníků.
A už brzo se začnou bát více našich oštěpů
než vašich bičů.
Nebojí se biče,
ale mé božské síly. Jsem však milosrdný bůh.
Mohu z tebe udělat boháče, jakému není rovno.
Mohu z tebe udělat náčelníka celého Řecka,
který donese mou zástavu do srdce Evropy.
Tví athénští rivalové pokleknou u tvých nohou,
když ty poklekneš u mých.
Jsi tak velkorysý,
jak jsi božský.
Králi králů. Skvělá nabídka. Byl bych blázen, kdybych ji nepřijal.
Jenže...
...tohle poklekávání. Obávám se,
že při zabíjení těch tvých otroků mi ošklivě ztuhly nohy.
Budu to muset rozchodit.
Vaše oběť nebude nijak slavná.
Vymažu z historie i vzpomínky na Spartu.
Každý kousek řeckého pergamenu spálím.
Všem řeckým historikům i písařům
vydloubu oči a vyříznu jazyky.
Samotné vyslovení jmen Sparta nebo Leonidas budu trestat smrtí.
Svět se nedozví, že jste existovali.
Svět se dozví, že se svobodní muži postavili tyranii.
Že hrstka čelila mnohým.
A že i božský král může krvácet.
Dneska jsi bojoval dobře.
Na ženskou.
Ty taky.
Asi ses zranil, žes mi nestačil.
Možná jsem byl moc vepředu a nemohl jsi mě vidět.
Nebo jsi nastavoval záda Thespiďanům.
Závist
není na místě, příteli.
Pohněte s tím, chlapi!
Narovnejte ty Peršany vysoko!
Pokud se nemýlím,
máme před sebou divokou noc!
Slouží temné vůli perských králů pět set let.
Oči temné jako noc.
Zuby zbroušené do špiček.
Bez duše.
Osobní garda krále Xerxe.
Výkvět perských válečníků.
Nejděsivější bojová síla Asie.
Nesmrtelní.
Xerxes ukázal obrovskou slabinu.
Aroganci.
Lehce se vyprovokuje. Lehce se oklame.
Než si únava a zranění vyberou svou daň,
vrhne proti nám ten šílený král to nejlepší, co má.
Xerxes zhltl návnadu.
Sparťané, zatlačte!
Nesmrtelní.
Ten název jsme prověřili.
Otče!
Králi!
Arkáďané, teď!
Kupředu!
Ukážeme Sparťanům, co dokážeme.
Vpřed!
Křičí a proklínají, slepě bodají,
spíše rváči než válečníci.
Vyvolali úžasný zmatek.
Stateční amatéři. Odvedli svou práci.
Nesmrtelní.
Neobstáli v králově zkoušce.
A muž, který se považuje za boha,
cítí, jak ho velmi lidsky mrazí.
Na krále!
A naši slavnou smrt!
Koho se Xerxés odváží poslat příště?
Nic nás teď nezastaví.
Teď si i král dovolil doufat ve víc než jen slávu.
Šílená naděje. Ale je tady.
Proti nekonečným asijským hordám, proti veškeré pravděpodobnosti...
Dokážem to. Dokážeme udržet Horké Brány.
Mohli bychom vyhrát.
Úsvit.
Biče práskají.
Barbaři vyjí.
Ti vzadu křičí "kupředu!".
Ti vpředu křičí "zpátky!".
Naše oči vidí groteskní podívanou
přivolanou z nejtemnějších koutů Xerxovy říše.
Když selhaly svaly, uchýlili se k magii.
Vytáhlo proti nám sto národů.
Armády celé Asie.
Namačkán v tomhle úzkém prostoru
neznamená jejich počet nic.
Padají po stovkách.
Posíláme rozbitá těla a křehká srdce
zpátky ke Xerxovým nohám.
Král Xerxés je nespokojen.
Trestá své generály.
Vyslal obludy dovezené přes polovinu světa.
Jsou to hloupá, neohrabaná zvířata.
A hromady mrtvých Peršanů jsou kluzké.
- Ty jsi ještě tady? - Někdo ti musí hlídat záda.
No, teď mám zrovna napilno.
Přeskupit!
Astine, synu!
Astine!
Ne!
Den pomalu ubíhá.
Máme jen pár mrtvých,
ale každý padlý Sparťan je přítel, nebo nejdražší příbuzný.
Kapitán, který zaslechl smrtelný chropot vlastního syna,
poruší formaci.
Napůl zešílel touhou po krvi.
Kapitánův pláč bolesti nad ztrátou syna
děsí nepřátele víc než nejtemnější bitevní bubny.
Teprve tři muži ho zvládli
a přivedli zpět.
Den je náš.
Nikdo nezpívá.
Tví bohové byli krutí, když tě tvořili, příteli Ephiante.
A Sparťané byli krutí, když tě odmítli.
Ale já jsem laskavý.
Cokoliv, po čem toužíš,
každé štěstí, které si dokážeš představit,
cokoliv, co ti tví rodáci Řekové a tví falešní bohové odmítli,
já ti dám.
Protože já jsem laskavý.
Obejmi mě jako svého krále a boha.
Ano!
Veď mé vojáky tou tajnou stezkou,
která ústí za těmi proklatými Sparťany,
a tvá slast bude nekonečná.
Chci to všechno.
Bohatství. Ženy.
A ještě něco.
Chci uniformu.
Dohodnuto.
Já jsem laskavý.
Krutý Leonidas chtěl, abys před ním stál.
Mně stačí, když přede mnou poklekneš.
Krásná noc.
Ano, ale nepozvala jsem tě na kus řeči, Therone.
To nepochybuju.
Nikdy se mnou nemluvíš.
Můžu ti něco nabídnout? Napít?
Je to otrávené?
Mrzí mě, že tě zklamu, je to jen voda.
Prý budeš mluvit před Radou.
Ano.
Potřebuji tvoji pomoc,
abych je přesvědčila o vyslání amrády na sever.
Ano.
Už nás vidím, jak tam spolu stojíme.
Já politik, ty válečnice. Jeden hlas.
Ale proč bych to dělal?
Dokážeš, že ti záleží na králi,
který právě teď bojuje i za tu vodu, co piješ.
To je pravda.
Ale tohle je politika, ne válka.
- Leonidas je idealista. - Znám lidi jako ty.
Posíláš lidi na smrt kvůli vlastnímu prospěchu.
Tvůj manžel, náš král, odvedl tři sta našich nejlepších na jistou smrt.
Porušil zákony a odtáhl bez souhlasu Rady.
- Já jsem prostě realista. - Jsi jen oportunista.
Jsi stejně bláhová jako Leonidas,
když si myslíš, že lidé nemají v tomto světě cenu.
Všichni si nejsou rovni. To je Sparťanský zákon, královničko.
Obdivuju tvoje zanícení.
Ale nemysli si, že žena, byť královna,
si může stoupnout před Radu a zviklat mínění členů.
Rada je moje.
Jako bych ji postavil těmahle rukama.
Mohl bych tu z tebe vymáčknout život.
Přijdeš na jednání, ale tvá slova padnou na neúrodnou zem.
Leonidas žádné posily nedostane
a vrátí-li se, skončí bez mé pomoci ve vězení, ne-li hůř.
- Miluješ Spartu? - Ano.
- A svého krále? - Ano.
Tvůj muž bojuje za svou zemi,
a svou lásku.
Co nabídneš?
Co dostanu za slovo, které zařídí vyslání armády na sever?
Co může chtít realista od královny?
Řekl bych, že to víš.
Nebude to rychle hotové.
Nebude se ti to líbit.
Nejsem tvůj král.
Dilie!
Doufám, že tě ten škrábanec nevyřadí z boje.
To těžko, pane. Je to jen oko.
A bohové považovali za vhodné obdařit mě dvěma.
A co kapitán?
Proklel bohy a truchlí sám.
Leonide!
Jsme ztraceni! Ztraceni, povídám!
- Zničeni! - Daxe, uklidni se!
Ten hrbatý zrádce nám přivedl Xerxovy Nesmrtelné
po tajné kozí stezce do zad.
Fókidští, které jsi tam postavil, se rozprchli bez odporu.
Tenhle boj je ztracen, Leonide!
Tenhle boj skončí, až řeknu já, že skončil!
Do rána budeme obklíčeni Nesmrtelnými.
Horké Brány padnou.
Sparťané!
Připravte se na slávu!
Sláva?
Tys zešílel!
Teď už nás nečeká sláva!
Jen ústup. Kapitulace. Nebo smrt!
Pro nás snadná volba, Arkáďane.
Sparťané nikdy neustupují. Sparťané se nikdy nevzdávají!
Běž! Řekni to všem.
Ať každý přítomný Řek zná pravdu!
A každý z nich ať hledá svou duši!
A když už jsi u toho,
ty hledej tu svou!
Moji muži odejdou se mnou.
Bohové s tebou!
Děti! Děti!
Ke mně.
Neustupujeme. Nevzdáváme se.
Takový je zákon Sparty.
Zůstaneme, budeme bojovat,
a padneme.
Začíná ale nový věk.
Věk svobody.
A všichni budou vědět, že tři sta Sparťanů
naposled vydechlo na jejich ochranu.
Příteli.
Za celý život jsem ničeho nelitoval. Až teď.
Nelituji toho, že můj syn padl pro svou vlast.
Ale toho, že jsem mu nikdy neřekl, že jsem ho měl ze všech nejradši.
Stál vedle mě se ctí.
Byl tím nejlepším ve mně.
Mé srdce puká nad tvou ztrátou.
Srdce?
Mé je naplněné nenávistí.
Dobře.
Dilie.
Pojď se projít.
Ano, pane.
Ale, pane, jsem fit. Připraven bojovat.
Vím, že ano.
Jenže máš talent jako žádný jiný Sparťan.
Doručíš Radě můj poslední příkaz,
přesvědčivě a s důrazem.
Povíš jim všechno.
Postaráš se, aby každý Řek věděl, co se tady stalo.
Budeš vyprávět skvělý příběh.
Příběh o vítězství.
Vítězství?
Ano, můj pane.
Pane, máš nějaké poselství...
...pro královnu?
Žádné, které by bylo třeba vyslovit.
Odcházejí po stovkách.
Jen hrstka zůstává.
Jen jeden se ohlíží.
Sparťané!
Připravte si snídani. Najezte se dobře.
Protože večeřet budeme v pekle!
Rád bych teď udělil slovo Leonidově ženě a královně Sparty.
Radní.
Stojím před vámi nejen jako vaše královna,
ale i jako matka.
Jako manželka.
Jako Sparťanka.
Přicházím s velkou pokorou.
Nezastupuji tu Leonida.
Jeho činy mluví hlasitěji, než bych kdy dovedla.
Zastupuji hlasy, které nejsou slyšet.
Matky, dcery, otce, syny.
Tři stovky rodin, kterí krvácejí za naše práva
a zásady na nichž vznikla tato stavba.
Jsme ve válce, pánové.
Musíme vyslat armádu na pomoc králi,
nejen kvůli nám, ale i kvůli našim dětem.
Abychom si udrželi svobodu.
Spravedlnost.
Právo a pořádek.
Zdravý rozum.
Ale hlavně naději.
Naději, že se král a jeho muži nestanou jen součástí dějepisu.
Že nás jejich odvaha spojí.
Že nás jejich činy posílí.
Že vaše dnešní rozhodnutí zohlední jejich udatnost.
Tři sta.
Výmluvné, vášnivé.
Ale nic to nemění na faktu, že válku vyvolal tvůj manžel.
Pleteš se.
Vyvolal ji Xerxés
a před ním jeho otec Darius u Maratonu.
Peršané se nezastaví, dokud neobrátí zemi
v trosky a chaos.
Tato sněmovna nepotřebuje lekci z dějepisu, má královno.
A jakou lekci bys rád?
Mám je vypočítat?
Čest, povinnost, sláva.
Mluvíš o cti?
Povinnosti? O slávě?
Ale co cizoložství?
- Jak se opovažuješ? - Opovažuju?
Prohlédněte si ji. Pozorně.
Je to podvodnice.
Nezahrávej si s členy této slavné instituce, královno.
Před pár hodinami ses mi sama nabídla.
Kdybych byl slabý muž, ještě bych byl cítit jejím parfémem.
- To je urážka. - Pokrytec promluvil.
Nedostal jsi zaplaceno podobně?
Za zajištění této audience?
- To je lež. - Opravdu?
Nepozvala jsi ho do královy ložnice?
Do té samé, kde ses pokusila tak rázně
vyjednávat se mnou.
Vypadáte šokováni.
Platí tělem, pánové,
zatímco její manžel přináší anarchii a válku.
I nejodvážnější jazyk ztratí řeč.
Má kurví královničko.
Opravdu královské způsoby.
Odveďte ji z těchto míst, než nás všechny nakazí
svou hanebností a nečistotou.
Nebude to rychle hotové.
Nebude se ti to líbit.
Nejsem tvá královna.
Zrádce.
Zrádce, zrádce, zrádce.
Můj obdiv, Leonide.
A blahopřání.
Dokázal jsi skutečně změnit pohromu ve vítězství.
Navzdory vaší nesnesitelné aroganci
musí boží král obdivovat sparťanskou udatnost
a válečné umění.
Budou z vás mocní spojenci.
Vzdej se, Leonide.
Užij svou logiku. Mysli na své muže.
Prosím tě!
Slyš svého řeckého rodáka.
Potvrdí ti velkomyslnost božského krále.
Navzdory tvým urážkám,
navzdory tvému strašnému rouhání
je můj pán připraven ti všechno odpustit.
A navíc - odměnit tvé služby.
Bráníš své země? Ponech si je!
Bojuješ za Spartu?
Bude bohatší a mocnější než kdy před tím.
Bojuješ o svou korunu?
Budeš prohlášen pánem celého Řecka.
Zodpovědný jen svrchovanému pánu světa!
Tvé vítězství bude úplné.
Jen když složíš zbraně a poklekneš před svatým Xerxem.
Už je to víc než třicet let, co se utkal s vlkem a zimou.
Tak jako tehdy ani teď to není strach, co ho svírá.
Jen neklid
a zostřené vnímání věcí.
Mořský vánek chladně líbá pot na jeho hrudi a krku.
Křik racků.
Stěžují si, přestože hodují na tisících plovoucích mrtvých.
Pravidelný dech těch tří set chlapců za zády
připravených pro něj zemřít bez jediného zaváhání.
Do posledního.
Helma mu překáží.
Štít je těžký.
Tvůj oštěp.
Ty tam.
Ephialte.
Ať žiješ navěky.
Tvé kopí, Leonide.
Stelie!
Pobijte je!
Helma ho tlačila. Zmenšovala mu zorné pole.
Potřeboval vidět daleko.
Štít mu byl těžký. Narušoval rovnováhu.
Jeho cíl je velmi daleko.
Staří tvrdí, že my, Sparťané, jsme potomky samotného Hérakla.
Smělý Leonidas nechává odkaz našemu rodu.
Jeho výkřik je dlouhý a hlasitý.
Můj králi.
Je to čest zemřít ti po boku.
Byla čest žít po tvém.
Má královno.
Má ženo.
Má lásko.
Nezapomeňte na nás.
Tak prostý rozkaz, jak jen král může dát.
Nezapomeňte, proč jsme zemřeli.
Netoužil po poctách nebo písních.
Památnících nebo básních o válce a udatnosti.
Jeho přání bylo prosté.
Nezapomeňte na nás.
Tak mi to řekl.
V to doufal.
Pokud svobodný by člověk kráčel tudy,
v těch nesčetných staletích, co přijdou,
nechť naše hlasy zazní k němu z prastarého kamene.
Běž, poutníče, a zvěstuj lakedaimónským,
že mrtvi tady ležíme, jak zákony kázaly nám.
A tak před necelým rokem
zemřel můj král
a mí bratři.
Dlouho jsem uvažoval, co myslel král tou tajemnou řečí o vítězství.
Čas ukázal jeho moudrost.
Od Řeka k Řekovi
letěla ta slova, že statečný Leonidas a jeho tři sta,
tak daleko od domova,
položili životy nejen za Spartu,
ale za celé Řecko a za slib, který naše země dala.
A teď tady na tomhle kamenitém proužku Řecka, kterému říkáme Platea,
stojí Xerxovy hordy tváří v tvář zkáze.
Barbaři se bojí,
čirá hrůza svírá
jejich srdce ledovými prsty.
Vzpomínají na děs,
který rozpoutala kopí a meče tří set.
Teď upírají pohled přes pláň
na deset tisíc Sparťanů, pod jejichž vedením je třicet tisíc svobodných Řeků!
Nepřítel má přesilu tří ku jedné.
Dobrý poměr pro každého Řeka.
Dnes zachráníme svět před starými, temnými a hloupými způsoby
a ohlásíme budoucnost, která jistě bude světlejší, než si umíme představit.
Poděkujte, Řekové,
Leonidovi a jeho statečným třem stům.
K vítězství!
přečasoval Marty www.titulky.com